Ökotáj, 31–32. sz. 2003. 50–63. o.

Világépítés és világpusztítás

Szabadkõmûves hagyományok a politikában

Beszélgetés Bakos Józseffel

– A legelsõ kérdés természetesen adódik. Milyen alapokon nyugszik és hogyan lehet felismerni a szabadkõmûves gondolkodásmódot?
– A szabadkõmûvesség egy felvállalt, jellegzetesen inkonzisztens gondolkodásmód, amelyet az etnográfusok bricolage-logikának is neveznek. Jellemzõje, hogy a modern logika szempontjából inkonzisztens, szedett-vedett elemekbõl épül fel. Ugyanakkor egy régi technikát alkalmaz, amelyet már a misztérium-vallások és más titkos társaságok is gyakoroltak az ókorban. Ez a kettõs rendû szólás, amelyet például a preszókratikus filozófusoknál is megtalálunk, de ott még ártatlanul. Ebben a funkcionális inkonzisztenciában egy sikeres, hálózatszerû mûködésmód egyik kulcselemérõl van szó. Ami egybõl szemet szúr bárkinek, az egyrészt a filozófiai nominalizmus iránti hajlam, a racionalista, felvilágosító és mindenfajta rejtett szubsztantív lényegtõl megfosztó gondolkodásmód, másrészt pedig az okkult és misztériumok felé hajló gondolkodásmód egymás fölötti mûködése.
Erre épül egy korokon áthúzódó praktikus gyakorlatrendszer, a szabadkõmûves-beavatás. Minden szabadkõmûves oriensnél jellegzetesen megtalálható, hogy az elsõ fokokon, a “beetetés” fázisában, a kettõs rendû szólás egyik felét – az okkult értékekre, az okkult világra vonatkozó gondolkodásmódot – alkalmazzák. Míg a magasabb fokokon, sõt még ott sem okvetlenül, hanem esetleg még az oriensen belül sem mindenki számára tudott módon, mégis jelen van egy másfajta értéktelenség-rend, egy romboló, cinikus, materialisztikus beállítódás.
Ez a jellegzetesség is a régmúltra nyúlik vissza. A 10. században élt például Abdallah Ibn Majmun (nem azonos Majmunidésszel!), akinek az apja materialista orvos volt. Nagyon érdekes, hogy az iszlám világban is, mint a középkorban általában, a zsidó, vagy iszlám hívõk nagyon jó nevû orvosok voltak, de majdnem mindig cinikus materialisták és Isten-tagadók, anélkül persze, hogy ezt kifelé mutatták volna. Így hát Majmun is az apjától tanulta, hogy miképp rejtse el kifelé a birtokában lévõ magasabb rendû tudást. A középkorban ez volt a kiválasztottság igazi pecsétje. Ennek a tudásnak a birtokában egy társaságot szervezett, a bátiniket. A jól ismert technikát alkalmazta: hét beavatási lépcsõfok, az ötödikig csupa szép és jó dolgok, értékek, misztika, iszlám stb. A felsõbb szinteken azonban elkezdik lebontani, majd brutálisan eltörölni ezt a szellemi alapállást, amelynek következtében a beavatottban egy végletekig lecsupaszított, cinikus világkép marad meg, amelynek alapján a beavatott a többi ember, ahogyan õ nevezte – elnézést –, a “seggek” viselkedésén jókat nevetett, és irányítani volt képes õket.
Hangsúlyozni szeretném, hogy ez minden beavatás alapvetõ trükkjei közé tartozik, csak míg – teszem azt – egy pápua-újguineai férfi-házban, amikor a felnõttkort elérõ ifjú elõtt leleplezik a szellemeket, bemutatva, hogy amiktõl eddig úgy rettegett, azokat rokonai, a törzs többi tagja keltették életre, az egy ilyen zárt, kötött társadalomban, a tabutörés erejével, energiájával óriási, felszabadító erejû pszichés változásokat jelentett. Hasonlóképp mûködött ez Japánban vagy a középkori Európában. A mai társadalmakban errõl már szó nincs. A teljes pszichikus eloldottság és széthullottság világában, ahol a new age jelenségeitõl kezdve nagyon sok támadásnak vannak kitéve az emberek, ez tovább erõsíti a negatív folyamatokat. Ezt a jelenséget a pszichiáterek nagyon jól ismerik.
Ez az eljárás a titkos beavatási társaságok hierarchikus társadalomszemléletén alapul, amely alapvetõen kettõs természetû: van a nagyon szûk grémium, amelyben, ha már bekerült valaki, kettõs világot lát (beavatottak és nem beavatottak), ha még nem, akkor viszont szellemi létrát lát maga elõtt több lépcsõfokkal, a magasabb szférák felé. De – ahogy Wittgenstein mondja a Tractatusá-ban –, ha valaki már fölért, akkor a létra szükségtelenné válik, ki lehet rúgni magunk alól.
Ez a megkülönböztetés Indiától kezdve mindenhol megtalálható: Hérakleitosz polloinak, szemétnek nevezi az alsóbbrendûeket, Indiában pasunak, az istenek áldozó barmának tekintik, aki nem tartozik a szûk grémiumba… vagy éppen seggnek, mint Abdallah nevezi.
Teszem azt, a mai magyarországi Martinovics nagypáholy összes fõkorifeusa sem kell, hogy tudjon bármit is azokról a célokról, amelyeket az elöljáróik – akik nem Magyarországon tanyáznak, hanem az ún. láthatatlan elöljárók – meghatároznak és kijelölnek. Egyébként a láthatatlan elöljáró jól ismert toposz minden ilyen típusú titkos társaságnál. Ez megint a mítoszokba, archaikus gondolkodásba nyúlik vissza: a félistenek, titánok, démonok létére, akiket e nézetek szerint a szerzetesrendek, titkos társaságok, beavatási rendek igazi elöljáróiként tisztelnek.
Ez az elképzelés a racionalista, felvilágosult nyugati szabadkõmûves orienseknél egészen máig húzódik. Az általában 13 lépcsõfokot tartalmazó szabadkõmûves hierarchiában – amelyben ha felfelé hágunk, mint egy piramison, egyre kisebb csoportokat találunk –, létezik egy igen kevesek által képviselt vezetõ grémium. A legtetején pedig a mindent látó szem szimbóluma helyezkedik el, amely a világegyetem legfõbb építõmesterét jelképezi. A legfelsõbb emberi grémium azonban egy Tizenhármak Tanácsának nevezett csoport, de ezek és a világegyetem legfõbb építõmestere közötti – hogy Hamvas kifejezését kicsit illetéktelenül alkalmazzam ide – “kenyõcs”, a közvetítõ réteg, emberalatti vagy emberfeletti entitásokból tevõdik össze, amelyek a katolikus és ortodox egyházak szerint egyértelmûen démonok és más entitások, keresztény szempontból a bukott angyalokhoz sorolhatók.
A szabadkõmûvességnél az említett filozófiai ambivalenciák a beszédmódon és a beavatás rendjén túl a politikai alkalmazásban is megnyilvánulnak. Napjainkban legjellegzetesebben a globalizációnak nevezett jelenség kapcsán, amely az USA-ból kiindulva hódít mind agresszívebben mindenfelé a világban. Ennek során a mindennapi politikában egyrészt egy nominalista, materialista szemléletet alkalmaznak, névértékben véve a dolgokat, egyfajta elértéktelenítési folyamatot generálva, másrészt – és ez tartozik az alsó beszédmódhoz – mégis emberi értékekrõl beszélnek. Például – amit a magyar politikai élet egyik oldalán egészen nyilvánvalóan ki lehet tapintani – humanizmusról, toleranciáról és ehhez kapcsolódó értékekrõl beszélnek, és a humanista mozgalmakhoz hasonlóan az emberi lényegre, az emberi önértékre és hasonlókra hivatkoznak, ugyanakkor egy olyan szabadkõmûves értékrend alapján mûködnek – esetleg anélkül, hogy ennek tudatában lennének –, amely ugyanakkor a másik gondolkodásával esküszik a szabad piacra, a nominalizmusra, az ember piaci termék mivoltára. Ha a kettõt összeillesztjük, teljes az inkonzisztencia.
A Földön hatmilliárd ember él, a szabad piacon pedig amibõl túltermelés van, az értéktelen. Fennhangon ismételjük mégis, hogy van valamilyen emberi lényeg, olyan emberi szubsztancia, amely minden körülmények között tiszteletet érdemel. Ez az alapvetõ politikai csalafintaságok közé tartozik, hiszen ezzel a gondolkodásmóddal kinek-kinek megadjuk a magáét.
Hangsúlyozom, ez a grémium vagy elit teljesen mentes mindenfajta platóni idealizmustól, szubsztanciában való hittõl. Mondhatnánk úgy is, hogy teljesen cinikus, végletekig redukált, lecsupaszított, hedonista szempontok vezérlik. De nem kizárt az sem, hogy ez átcsap egyfajta végsõ kiégettségbe, egy szuper aszketikus jellembe. Erre legjobb példát pontosan azok a gondolkodók, írók adják, akik nagyon is belemerültek ebbe a világba, tehát bizonyos szabadkõmûves beavatásokat kaptak. Az irodalom másodvonalához sorolják, de a mi szempontunkból egy first one szerzõ, Gustave Meyrink (magyarul is jelentek meg mûvei), aki szabadkõmûvessége mellett az egyik legizgalmasabb oriensben, az Ázsiai Testvérek oriensében is beavatást nyert. De ugyanígy említhetném a Magyarországon kevésbé ismert Arthur Machent, aki a gonosz igazi képviselõje volt, és e tárgyban megfontolandó gondolatokat közölt. Az igazi gonoszság sokkal ritkább, mint a legnagyobb szentség – állítja. Mert meg kell különböztetni azt, ha egy részeg szerencsétlen hazatántorog a kocsmából és agyonrugdossa a családot, és azt, aki nem élvezetbõl, nem hatalomvágyból, hanem egy absztrakt, színtisztán elvont okból olyan ontológiai rontást tesz, amely – bár esetleg az átlagember szemében nem is tûnik rossznak – össze sem mérhetõ az elõbb említett emberi hibákkal vagy bûnöcskékkel. Az igazi bûnök a Léten ejtenek sebet. Egyébként ennek felismerésére van egy transzcendens szervünk, amely kiemelkedõ irodalmi alkotásokon (mondjuk Borges írásain) néha átsüt.
A szabadkõmûvesség esetében sem azok a színes bulvárlapba illõ pletykák az érdekesek, hogy tényleg megmérgeznek-e embereket, vagy aki elárulja a titkaikat, azt tényleg befalazzák-e, és hasonlók. Nem ez a lényeg, hanem a gondolkodásmódnak az az ambivalenciája, az a fajta nagyon furcsa, aszketikus, kifacsarodott, absztrakt vonzalma az igazi bûnhöz, amely az Arthur Machen (aki egyébként maga is csúcs-szabadkõmûves volt, hiszen tagja volt a Golden Dawn hermetikus rendjének) által megfogalmazott inkonzisztencia bûnhöz vezet. Azt hiszem, ez érzõdik az õ gondolkodásmódjukon. Körülbelül ezek a jellegzetességek a szabadkõmûves gondolkodás legfontosabb jellemzõi. Napjainkban kezd igazán erõteljesen megmutatkozni egy további, amit László András találó megnevezésével pszichizmusnak nevezhetünk. Azok a fajta ál-misztikus, okkult, indukált, spirituálisnak címkézhetõ, de mégsem igazán spirituális állapotok, amelyeket már a 20. században kezdtek tanulmányozni pszichiáterek, könyvek sorát szentelve a szimbolizmus által kiváltott pszichózis témakörének. A szabadkõmûves szimbolizmus pedig kivételesen erõs ebben a mûködésmódban. Képes úgy rátelepedni a rendszerbe belemerülõ elméjére, hogy gátolja a gondolat szabad mozgását. Szinte minden gondolati terület le van fedve, minden jelenségre, minden tapasztalatra, minden szubjektív élményre megvannak a megfelelõ sémák. Az illetõ azonnal szabadkõmûves gondolatsorokra, elõre kidolgozott gondolati sémákra asszociál.
– Milyen történeti háttérre, milyen gyökerekre támaszkodik ez a nézetrendszer?
– A 18. században nagyon erõteljesen fölélénkülõ okkult reneszánsz nagy lökést adott az akkor szervezõdõ titkos társaságoknak: elkezdtek foglalkozni a középkori kabbalával, ókori misztériumokkal, és minden okkult tudásformával, ami éppen az európai kultúra látókörébe került. Kezdték begyûjteni a pythagóreusok, orfikusok, gnosztikusok, manicheusok gondolatait. Mindenhonnan átvettek elemeket, de talán a legerõteljesebben az hatott, amit a filozófus Molnár Tamás is annyi helyen hangsúlyoz – bár nem a szabadkõmûvesség, hanem a filozófiát ért pszichizmusról és okkult befolyásról beszélve – a gnosztikus dualizmus. Ez tette a szabadkõmûves gondolatokra talán a legfontosabb hatást. Ebben az idõben születtek meg a legendák a szabadkõmûvesség õsiségérõl is.
A 18. század, a fény százada, az okkult reneszánsz idõszaka, a késõ ókor bomlásfolyamatait idézi fel. Ugyanazok a jelenségek ismerhetõk fel, mint a gnózis kifejlõdésénél. Burjánzanak a szabadkõmûves és más oriensek, és esetleg ugyanaz a racionalista filozófus, aki karteziánus órákat tart, esténként eljár a páholyba, és bizarr szimbolizmusokba, beavatási ceremóniákba merül.
A 20. század ennyiben rímel erre az idõszakra, azzal a különbséggel, hogy a mai történések még azt a viszonylag keretekkel, korlátokkal bíró ambivalenciát is felülmúlják, ami a szabadkõmûvesség elõzõ századaiban volt. Mélyebben forgatják fel az értékeket, hatásuk egészen a kaotikus mozgásokig vezethet. Bajban is vannak ilyen szempontból a szabadkõmûvesek, mert – és ezt László András nyomán mondom –, lehet, hogy a szabadkõmûvesség csak elõkészítõje valaminek, amirõl esetleg õk sem tudnak, még a legfõbb vezetõik sem, még a kiválasztott szûk grémium sem. Példa erre a Nagy Francia Forradalom története, amikor sor került a szabadkõmûvesek lenyakazására. Túlpörgött a beindított gépezet, és megjelent a társadalmi káosznak egy olyan állapota, amikor már terhet jelentenek a viszonylagos hierarchiát, rendet jelentõ bármilyen szervezõdések. Mondhatjuk úgy is, hogy Lucifer nem feltétlenül egyezik Sátánnal. Még Lucifernél is létezik valamilyen rend.
Ez a társadalmi folyamat, úgy érzem, most is kitapintható. Azt hiszem, ez nem összeesküvés-elmélet, ez a teljes pszichikus szétzilálódás és inflálódás. Jung mondja, hogy amikor a mentális nívó hirtelen esik, az ember felkészületlenül találkozik azokkal a hatalmakkal, erõkkel, láthatatlan feljebbvalókkal (vagy inkább lejjebbvalókkal), amelyeket õ a tudattalan bizonyos erõteljes csomópontjainak, például a Schatten-nak, árnynak nevez (de nyugodtan mondhatjuk alvilágnak), amelyek révén megmozdul az alvilág. És ma nem védik a felkészületleneket sem egy középkori egyház keretei, de még a szabadkõmûvesség viszonylagos luciferiánista rendje sem.
Persze ez sem új jelenség. A késõi judaizmus perifériáján nagyon sok kultúra hatott a gonosz megfelelõ képzeteivel. Kialakították maguknak az Antimessiás, a késõbbi Antikrisztus elõképét. A kabbalisztikus, rabbinikus iratokban elõfordul egy Antimessiás, akit Armiloszként emlegetnek, korábbi nevén mint Hakatriel szerepel. Azért fabrikálták ezt a szép, furcsa kiejtésû szót, hogy kijöjjön a 666, ami nyilván a János Jelenések könyveire való építkezés, tehát késõi irat.
A késõi kabbalizmus, amely már nagyon szorosan összefonódik a szabadkõmûvességgel, tud arról, hogy Armiloszt (Antimessiás – Antikrisztus – 666-ot) Prága alapkövében nemzi a Szataniel vagy Szamael. És ismert a dátum is, amikor ez megtörtént. Ennek kapcsán érdekes jelenkori legenda, ugyanakkor döbbenetes közvetlen kapcsolat a modern politika világával, hogy ennek évfordulóján rendezték a legutóbbi NATO-csúcsot Prágában, ahol a résztvevõk ellátogattak – mint úgymond turisták – a megfelelõ alapkõhöz, egy eltört oszlophoz, egy fallikus kõhöz. Ami elég érdekes muzeológiai szenvedély csúcspolitikusoktól. Többek szerint az esemény asztrológiailag is alátámasztható, a prágai NATO-csúcs tényleg akkor volt, amikor a megfelelõ dátum elérkezett. Ugyanakkor csakugyan létezik egy õsi legenda, amely szerint Prágát is pre-szabadkõmûves, de szabadkõmûves szellemiségû társaság (az Ázsiai Testvérek Társasága) alapította volna. Tehát a legmodernebb kor is tele van ilyen legendákkal, és elgondolkodtató, hogy milyen vezetõink is vannak minekünk.
– A nagypolitikában miképp mutatható ki ez a nézetrendszer és a titkos társaságok tevékenysége?
– Kezdjük talán az egyesülõ Európával, az Európai Unióval, merthogy az színtisztán szabadkõmûves képlet. Ma már odáig jutott a szabadkõmûvesek lényeget beburkoló elfedési technológiája, hogy teljesen nyíltan lehet errõl írni. Például az Élet és Tudományban idén tavasszal egy több részes cikksorozat elemezte nagyon tárgyszerûen, hiteles forrásokra támaszkodva, a témát, hogy a páneurópai mozgalom, a mai Európai Unió szabadkõmûves ideákból fakad, és annak mintájára szervezték meg.
Kant híres, Az örök béke címû, esszéisztikus förmedvényében – mely az életmûvét tekintve nem válik dicsõségére – már tulajdonképpen azt a humanitarista, egalitáriánus, tolerantista borzadályt készítette elõ, amit most politikai korrektségnek neveznek. Azt kevesen tudják, hogy õ, amikor nem filozófusként gondolkodott, mint például ebben a mûvében, akkor a königsbergi koponyához és lábszárcsontokhoz címzett szabadkõmûves páholy tagjaként ilyen gondolatrendszerben mozgott. Ezzel kezdõdik az Európai Unió. Aztán a megálmodói között találjuk azt a Coudenhove-Calerg-i grófot, aki a 20. században, még a Népszövetség idején volt elõfutára a páneurópai mozgalomnak. Persze a Népszövetség is szabadkõmûves ideából fakad, ez világos. Kallergi a 20-as években házalt, és még Mussolininél is próbálkozott ilyen ötlettel.
Ugyanerrõl az idõrõl szólva, például a sztálinizmus kapcsán az ember azt hihetné, hogy ott aztán semmiféle okkult befolyásnak nem volt helye, mert azok õrült materialisták voltak, akik mindenkit egyaránt lekaszaboltak. Ez is óriási tévedés. Az a Kaganovics, aki túlélt mindenkit, és akitõl még az öreg Brezsnyev is rettegett, konkrét szabadkõmûves kapcsolattal rendelkezett, a New York-i Karp bankárcsalád rokonaként. Ma már nem is annyira titok, hogy illuminátus New York-i bankkörök pénzelték a bolseviki forradalmat. Trockij volt a futár, aki az aranyat Oroszországba szállította. De egy kicsit visszalépve az idõben, a 20. század történetét alapvetõen meghatározó Lenin is palladiánus, tehát luciferiánus szabadkõmûves csoport tagja volt, az irodalom szerint Szpartakusz beavatási néven. Még egy lépéssel visszafelé Marxot is a Memphis Mizraimmal, a 18. század végi szupermágikus szabadkõmûvességgel kacérkodók között találjuk. Írt is egy Sátán-imádó verset még fiatal korában, mint romantikus fiatalember. Nem is rossz vers egyébként, kicsit Baudelaire sátánista verseire hajaz, de hát ez csak érdekesség.
– Mennyire rejtett ezeknek a szervezeteknek a mûködése és hatása?
– A szabadkõmûvesség szimbolizmusa és történetének feltárása ma már nyíltan lehetséges, mert a modern társadalmaknak semmilyen ellenállóereje sincs ezekkel az ideákkal szemben. Nagyon szûk az a réteg, amelynek ez ma valamit is mond. A 20-as években még népi populista és egyéb oldalakról legalább riogatni lehetett a szabadkõmûvességgel mint mumussal. Ma ez legfeljebb izgalmas, egzotikus jelenség néhányunk számára, ezért például nyugodtan pozitív értékként lehet elõadni az Európai Unió kapcsán elõdjének, a hasonló, világosan szabadkõmûves képlet szerint alapított Egyesült Államoknak a történetét. A szabadkõmûvesség különbözõ oriensei az USA-ban teljesen szabad, egyházjogú szervezetként mûködõ csoportok, ott a publikálás, a róla való tudomás sokkal nyíltabb, mint Európában. Ott sokkal elfogadottabb, társadalmi hatásaiban természetesnek vett állapot, ezért nem is titok, hogy a jelenlegi elnök is, ahogy a papája is, egy skót-rítusú szabadkõmûves páholy tagja. Ahogy majdnem minden amerikai elnök különbözõ páholy tagja volt. Washington, Benjamin Franklin, Roosevelt és mások is szoros, gyakran tagsági kapcsolatban voltak a szabadkõmûvességgel. Washington egyik leghíresebb képén szabadkõmûves kötényben látható.
Jellemzõ, hogy az 1930-as években, a roosevelti kormányzaton belül kilenc szabadkõmûves volt, köztük az a Wallace, aki földmûvelésügyi államtitkár volt – de valójában õ volt a szürke eminenciás Roosevelt mögött –, és magában a Fehér Házban tartott okkult rituálékat. Mindketten, Roosevelt és Wallace is harminckettedik fokú beavatottak voltak. Lehet, hogy csak úri passzióból, és egyáltalán nem befolyásolta a politikájukat, de azért ezt talán mégis naivitás így gondolni. Az USA állami nagypecsétje a legnyilvánvalóbb módon fejezi ki azt az õsi, kabbalisztikus, gnosztikus idõkig visszanyúló, okkult hátteret, ami ezeknek a csoportoknak az igazi lényegét alkotja.
Az Európai Unió szimbolizmusa is teljesen világos. Zászlaja, a sötétkék alapon pentákulumokból, ötágú csillagokból képzett, középpont nélküli kör, heraldikailag teljesen értelmetlen. Nem hiszem el, hogy az Európai Uniónak ne lett volna módja valami értelmes, valódi európai hagyományra visszacsatlakoztatott jelképpel elõállni. Mert arra hivatkozni, hogy az európai hagyományban vannak ilyen jelképek, mint például a Grál kerekasztala, azért hamis, mert például abban az esetben a csillagok nem egy középpont nélküli körben helyezkednek el, hanem a Grál körül. Tizenkét lovag ül körben, amely elsõsorban nem a demokratikus eszmét fejezi ki – ahogy azt sokszor értékelik, hogy mindenki egyenlõ a kör körül, és nincsenek kitüntetett pontjai a körnek –, hanem elsõsorban egy világképet, a kör alakú égbolt-vetület és a Föld-vetület képzetét. Így, középpont nélkül viszont az EU-zászló színtiszta káosz-jelkép, és ezt nyíltan lehet ma mutogatni, mert az emberek errõl semmit sem tudnak.
Én egy percig nem állítom, hogy az Európai Unió pragmatikus vezetõi éjszakánként sötét rituálékban vennének részt, hiszen feltételezem, erre sem idejük, sem kedvük nincs. De majdnem bizonyos, hogy megvannak ezek a szálak, még akkor is, ha esetleg errõl nekik maguknak fogalmuk sincs.
A magyar politikai nómenklatúrára még hangsúlyozottabban érvényes ez a tudatlanság. Persze ez nem jelenti azt, hogy azok a másodvonalbeli, szürke eminenciások, akik a magyar politika mögött állnak, már ne tudnának errõl. Makacs, épp ezért hitelesnek tûnõ pletykák keringenek arról, hogy például egy jól ismert magyar író a frankfurti nagypáholy tagja, és hogy õ lenne az egyik fõösszekötõ a magyar politikai világ felé. A magyar oriensek egyébként is szubbalkáni jellegzetességeket mutatnak, még a szabadkõmûvességen belül is. A Magyarországon bejegyzett három oriens, a nemzetközi szabadkõmûves szervezõdésben “tizenketted-hegedûs” társaság, akik csak végrehajtók, az egész szervezeten belül valódi hatalommal nem rendelkeznek. Ez a három páholy egyébként a skót-rítusú páholy, a történeti gyökerekkel rendelkezõ szimbolikus nagypáholy és a Martinovics nagypáholy, amely a nagy múltú francia Grand Orient leányvállalata. Ez utóbbit szokták a téma kutatói a legrombolóbbnak tekinteni.
– Milyen szervezõdés szerint épül fel a nemzetközi szabadkõmûvesség?
– A szabadkõmûvesség gyökerei a tényleges kõmûvesmunkát végzõ, a gótikus katedrálisokat építõ középkori céhekhez nyúlnak vissza. Ezek a szervezõdések és az azokat vezetõ mesterek éppen a templomépítések kapcsán – amelyek akkor még komplex világképként épültek meg, ezért igen magas szintû tudás kellett a megépítésükhöz –, az ehhez szükséges tudás megõrzésére, fejlesztésére szövetkezett cégek titkos szervezõdései. Ebbõl alakult azután ki a mind elvontabb szabadkõmûves társaságok “absztrakt világépítõ” szervezõdése. Tehát a történet elején ez egy operatív szakma volt, késõbb változott mind spekulatívabbá, amelyen belül aztán tovább fragmentálódott.
Anglia volt a modernkori szabadkõmûvesség szülõhazája. 1717-ben ott alakult meg az elsõ nagypáholy, a Golden Dawn, amely mindmáig az ún. kék szabadkõmûvességhez sorolja magát annyiban, hogy még valamifajta visszafogottságot és tiszteletet tanúsít a valódi operatív kõmûves mesterek irányában. Az angol páholyt ma is tisztelet övezi, tekintélye van a szabadkõmûves világon belül. Szervezõdésük is klasszikus, a kõmûves céheknek megfelelõen három beavatási fokot tartanak nyilván, ami azért elég jól szûri a bekerülõ tagokat.
A spekulatív ág – az ún. fehér szabadkõmûvesség – Franciaországban alakult ki, ezek a francia típusú oriensek, például a Grand Orient. (Érdekes egybeesés, hogy Amerikában hasonló módon különböztetik meg a fizikai és a szellemi munkát végzõket: blue collar – white collar) Ezek a társaságok korabeli bankárok, ráérõ értelmiségiek, grófok részvételével alakultak meg. Ez egy nagyszerû gazdasági és politikai véd- és dacszövetség volt, hiszen egymást juttatták olyan pozíciókba, amelyekbõl tovább építkezhetett a szervezet. Jellegzetes, hogy mennyire hatékony lehet az elején említett “duplafenekû bõrönd”, a kettõs gondolkodás- és beszédmód használata: Amikor Adam Weishaupt az 1700-as évek végén Bajorországban megalapította az Illuminátusok rendjét, az egy-két év alatt egész Európában elterjedt, és az akkori kor viszonyai között is sikerült kétmillió tagra föltornázni a taglétszámukat, és ezek majdnem mind a befolyásos társadalmi rétegekhez tartoztak. Ennyire gyorsan képes terjedni egy ilyen szuper-hálózat. Ennek fõ eszköze a tagok egymáshoz láncolása kettõs, hármas kötéssel, azaz egymástól való függõségekkel. Azért ezt a folyamatot nem lehet azzal lesöpörni az asztalról, hogy ez egy légbõl kapott összeesküvés-elmélet.
Az eredeti felépítés szerint a tagok közül a legjobbakból alakuló kiválasztottak alkotják a vezetõ grémiumot. A Golden Dawnban ez száznyolc fõbõl állt, késõbb, ahogy a szervezet terjeszkedett az Egyesült Királyságban és tovább, ez a szám bõvült (még egy magyar tagja is volt a páholynak). Szimbolikus okokból általában törekedtek arra, hogy ha megváltozott a vezetõség száma, az mindig valamilyen szimbolikus értelemben jelentéssel bíró szám legyen (hetvenkettõ, száznyolc vagy száznegyvennégy stb.). Az így kialakult csúcsszervezet már a szabadkõmûvesség krémjébõl szervezõdött.
A 20. században lépett tagjai közé Aleister Crowley, a század késõbbi csúcs-szabadkõmûvese és csúcs-mágusa, aki azokat a beavatási gyakorlatokat és lépcsõket viharos sebességgel teljesítette, amelyekhez másnak egy élet is kevés. Másfél vagy két év alatt végigrobogott a Golden Dawn beavatási szisztémáján, majd – elégedetlen lévén a minõséggel –, létrehozta az Argenteum Astrumot, amelyben a Golden Dawn után újabb tizenegy fokú létra kezdõdött. Crowley késõbb – furcsa, mágikus egybeesések sorozata közepette – egyesítette az Argenteum Astrumot az Ordo Templi Orientisszel, amely kiterjedt németországi gyökerû társaság volt. Az egyesített Ordo Templi Orientis nagymestere maga Crowley lett, Bafomet néven. Az egyesülés révén háromfokúvá nõtt most már a hierarchia: a szabadkõmûvesség, a Golden Dawn hermetikus rendje és az Ordo Templi Orientis (OTO). A szervezõdés a század közepén egy ideig hanyatlásnak indult, de a 60-as évektõl, amikor a máig tartó nagy okkult újjáéledés elindult az USA-ban, Angliában és Franciaországban, új erõre kapott, és máig virágzik, sõt terjeszkedik, gyarapodik.
(Egyébként itt megint megfigyelhetõ az elõbb már említett mágikus háttéren alapuló szimbolizmus. Az Argenteum Astrum nevû szervezet betûjele AA, ahogy a szabadkõmûvesek rövidíteni szokták saját szervezõdéseiket. Az A számtani értéke szerint az 1-et jelenti, tehát az AA, az tizenegy, amely számot a legrégebbi idõktõl a legrombolóbb hatás szimbólumának tartanak a hermetikus tudásban. Ennek eredete egészen a pythagoreizmusig nyúlik vissza, és onnan terjedt el a világon. A 10-es a pythagóreusoknál a Legszentebb, a Tökéletesség, a Kozmosz rendjének száma, a tetraktüsz (1+2+3+4) volt. A tizenegy, kilépve ebbõl, végképp romba dönti a harmóniát, és képes tönkre tenni mindent, ami ehhez kapcsolódik. Másrészt 1+1=2, ami ugyanezt jelzi: az Egy, a Teljesség, a Mindenség megtörését.
Állítólag ezért ajánlotta Crowley a Foreign Office-nak, hogy használja a II. világháború alatt úgymond a Victory jeleként a V-betût formázó kinyújtott mutató és középsõ ujjat. Valójában ez a tizenegy – vagy, ami ugyanaz, a kettõ – uralma. Ez egy õsi, de még a középkorban is gyakran alkalmazott mágikus múdra, vagy szigillum (pecsét), ahogy nyugaton hívták ezeket a jeleket, kéztartásokat. Ugyanazt jelenti, mint a szanszkrit múdra, amely nemcsak mágikus kéztartást jelent, hanem pecsétet is, hasonlóképp a görög karaktérhez. Churchill használta is, az persze többek szerint kérdés, hogy tudatában volt-e az erõs jelentéstöltetnek is.
Ez majdnem minden hagyományban megtalálható. Indiában a Makarának, a Leviathán indiai megfelelõjének, az õskrokodilnak a száma. A krokodiltól, teknõctõl mindig irtózott minden hagyomány: az egyiptomi, az indiai, a kínai. Ennek megfelelõen foglalják el helyüket a világ leírásában. A Makara, vagy éppen a Leviathán, vagy az Apek kígyó Egyiptomban, már nem is a sötétségnek, hanem magának a káosznak a jelképe.
Említettem, hogy a Grand Orient-típusú szabadkõmûvesség képezi az alapot. Ezek az ismertebb oriensek, mint a Grand Orient és társai, a hatalmi piramisban elég alacsonyan helyezkednek el, a tizenhárom lépcsõbõl pusztán úgy a harmadik, negyedik fokon. (Ehhez képest a magyar leányvállalat, a Martinovics nagypáholy szóra sem érdemes, periférikus végrehajtó-szervezet.) Utána jönnek keményebb befolyású csoportok, mint a Bnai Brith, a Bnai Mose, amelyek már elég magasan levõ páholyok. Nevükbõl fakadóan zsidó liberális körök alkotják õket. Ezek fölött van a Háromszázak Tanácsa, fölöttük pedig a Tizenhármak Tanácsa. Ez legalábbis a legenda, az újkori mitológia velük kapcsolatban.
Mögöttük, felettük egy másik hierarchia indul, és ebben elég magas fokon áll az Argentum Astrum és az OTO egységes rendje. Azt tudni lehet, hogy a skót-rítusú szabadkõmûvesség legmagasabb (harmincharmadik) beavatási foka, vagy éppenséggel az angliai nagypáholy klasszikus kék szabadkõmûvességének háromfokú beavatásában a harmadik fok, legfeljebb neofitává teheti az embert az OTO-ban. Tehát az minden szempontból fölöttük emelkedik. És olyan követelményeket támaszt – legalábbis ez a propaganda, az általuk keltett modern mítosz önmagukról –, hogy olyan kivételes képességekkel rendelkeznek, hogy a még neofita is fölülmúlja a szabadkõmûvesség legmagasabb fokú beavatottságát. Aleaster Crowley olyan kritériumokhoz kötötte a különbözõ fokozatokat, hogy azt egy kívülálló számára lehetetlen teljesíteni. Állítólag már az adeptus minor fokán olyan tudással kell rendelkezni, mind a világi tudományok, mind az okkult tudományok körébõl, amely egy egyetemi doktori foknak felel meg. Tehát egyetemi doktori fokon kell ismerni a matematikát, fizikát, ugyanakkor az okkult tudományokban is megfelelõ készségekkel kell rendelkezni: olyan intuícióval, ami a jövõbelátással egyenértékû, a láthatatlanság képességével stb. – és ez még csak a harmadik fokozat! És ezt külsõ manifesztációkkal is igazolni kell, például 24 óráig olyan mozdulatlan pózban ülni, hogy egy csurig töltött edénybõl, ami a jelölt fején van, egy csepp se csöppenjen ki. Szerintem persze azért ezek is inkább a legendák birodalmába tartoznak. Az OTO belsõ szervezõdése 11 fokú. Tizenegy beavatási lépcsõ van a zelótától a legfelsõ, ipsissimus fokig, ahogy õk nevezik. Közben van az adeptus minor, adeptus major, adeptus exemptus, magister templi és így tovább.
Az OTO két fõ ágra oszlik: a kalifátusi Ordo Templi Orientis és a klasszikus Ordo Templi Orientis. Ezek néha mágikus csatákba is bonyolódnak egymással. Szellemi, mágikus gondolkodásrendszerük a középkori mágiába nyúlik vissza, templárius, gnosztikus elemekbõl épül fel, amelyre erõsen hatottak kabbalisztikus gondolatok. Gyakorlataik – amelyek java részét az ókor végi gnoszticizmusból merítették – többnyire szado-mazo szexuálmágikus gyakorlatokból állnak, és mind a mai napig egészen a nem önkéntes emberáldozatokig terjed a skála. Az USA-ban rendõrségi szakértõk szerint évente több ezer ember tûnik el ilyen rituálék áldozataként. Olyan is létezik, hogy gyerekeket vonnak be a rituálékba, és kiválasztott gyerekek ölik meg az áldozatgyereket. A hallgatásnak ez olyan cementjét tudja létrehozni, amely tényleg leleplezhetetlenné teszi ezeket a csoportokat. Ezek a gyakorlatok tehát õsi pszichológiai trükkökre épülnek, amelyeket nem csak az ókorban gyakoroltak a gnosztikusok bizonyos csoportjai, mint a karkokrateiánusok, meg a Nahasz-hívõk, de a keresztény középkorban és az iszlám középkorban is megvannak a hasonlóképp mûködõ testvérszervezetek. A szabadkõmûvesség forrása tehát nemcsak a nyugati hemiszférára, hanem a Közel-Keletre is visszanyúlik, többek között az hiszmaniita, tehát síis, síizmushoz tartozó iszlám ezoterikus szektákra.
– Igaz az, hogy valamilyen módon a ma divatos szcientológia is ehhez a vonalhoz kapcsolódik?
– Igen. Széles körben nem ismert, bár tudható, hogy a Hubbard-féle szcientológia szellemi gyökerei Crowley-n keresztül a fekete mágiában, a szabadkõmûves ideákban gyökereznek. A következõ történt: a kaliforniai kalifátusi OTO fõpáholyának nagymesterénél, Crowley személyes tanítványánál és mágikus gyermekénél, Alain Parsonsnál megjelent egy Hubbard nevû süvölvény, aki könyörgött, hogy megkaphassa az okkult tanításokat. Parsons, aki egyébként sikeres tudós, a NASA rakéta-hajtóanyag fejlesztõ mérnöke volt (a Holdon még krátert is elneveztek róla), nem lehetett túl jó emberismerõ, mert beleegyezett. A már említett szexuálmágikus gyakorlatok során – amelyet Parsons saját személyes skarlát szajhával ûzött – Hubbard befurakodott a viszonyukba, majd a klasszikus vígjátékoknak megfelelõen lelépett a nõvel, és persze magával vitte Parsons pénzét is. (Parsons késõbb emiatt felrobbantotta magát.) Hubbard ezzel “alapozta meg” mágikus hírnevét, innen – az OTO elpotyogatott tudásából – szedte összes tudását. De õ nyíltan állítja a dianetika sátánizmusát. Tejtán tudatnak nevezi, a 666-ra, a titánra, a megosztottságra, a megkettõzöttségre utalva, hiszen a ti vagy a di gyök az indoeurópai nyelvekben a titán, és egyben a kettõ gyöke is. Hubbard tudása hermetikus szempontból egy felvizezett és populárissá alakított, mûanyag tévéprédikátor-szintû sátánizmus.
Ezért szomorú, hogy Magyarországon még ennek a társaságnak is komoly sikerei lehettek. Igen magas polcokra, kormányszervekbe, vezetõ hivatalokba sikerült befurakodniuk.
Az OTO-ról szólva is meg kell említeni, hogy mint a mágikus csúcs-szervezõdések egyike, megjelent a ’90-es évek elején Magyarországon is, ami eléggé meglepõ. Bizonyítani nem lehet persze, hiszen nem lett bejegyezve semmilyen cégbíróságon. Ez a ténylegesen ütõképes, nagyhatalmú oriens rejtve mûködik, semmilyen módon nem exponálja magát. De megbízható személyes közlésbõl tudom, hogy jelen van, és érintõlegesen politikusok is – legalábbis famulusaik “ismerõseik” részérõl – érintve vannak ebben. Másrészt, érdekes módon, elég komoly elöljárók irányítják a magyarországi páholyt, köztük a Buckingham-palota egyik embere, egy fõnemes, aki akkor a királynõ mellett volt fõ-ceremóniamester. Õ jár ide rendszeresen, és instruálja az újonnan alakult társaságot.
A szabadkõmûvesség egészének szervezõdését tovább vizsgálva felismerhetõ egy másik kettõsség is. Ez pedig az ún. “meleg” és “hideg” szabadkõmûvesség jelensége. Amelyekrõl eddig beszéltünk, azok alapvetõen a meleg szabadkõmûves ághoz tartoznak. Ez két egymásra épülõ hierarchia, két struktúra, de még a külsõ, hideg kõmûves paraván is 13 lépcsõbõl áll.
A hideg szabadkõmûvesség, amelyet világi jellegû csoportok alkotnak, a gazdasági, pénzügyi, politikai hatalom megszerzését tûzik ki célként. De mindezt nem öncélúan, hanem a meleg szabadkõmûvesség végsõ céljaira való rendelkezésre bocsátás miatt. Minthogy ezek a mindennapi életben is frekventált csoportok, ezért korántsem olyan titkosak, mint a mögöttük álló meleg szabadkõmûves társaságok. A Trilaterális Komisszió, vagy a hírhedt Bilderberg csoport és hasonló szervezetek végsõ soron a hideg szabadkõmûvesség racionális szervei. A Trilaterális Komisszióban például a világ legnagyobb hatalmú potentátjai ülnek: a mindenkori amerikai biztonsági tanácsadó (sokáig Brzezinsky volt a képviselõ), az Európai Unió és Japán megfelelõ csúcsvezetõi. Ezen csoportok kis helyi végrehajtói természetesen konkrétan hatnak a magyar közállapotokra, gazdaságra, politikára is.
A meleg szabadkõmûvesség magasabb rendû, mágikus célokért dolgozó szervezõdés, amelyet tehát szolgál a hideg. A meleg vonal elsõsorban nem a pénzügyi és politikai hatalomra törekszik, azt másodlagosan birtokolhatják ugyan, de az elsõdleges cél a mágikus létszemléletbõl fakadó világképhez kapcsolódik. Elég nehéz feldolgozni a 21. század elején, hogy teljesen racionálisnak és pragmatikusnak beállított döntési mechanizmusok mögött végsõ soron logikailag nem követhetõ, irracionális célok húzódjanak.
De történt hasonló, nem túl régen, a Harmadik Birodalomban, ahol tényleg félelmetesen magas szintû eredményeket értek el – repülõgépekre fedélzeti számítógépet dolgoztak ki, radarrendszert fejlesztettek, sugárhajtású vadászrepülõt építettek, hangelnyelõ festékeket dolgoztak ki tengeralattjárókra, az elsõ középhatótávolságú rakétafegyverektõl kezdve a szervezés racionalizálásáig csodákat mûveltek –, és mindezt mágikus végsõ célok szolgálatába állították. Az SS-en belül is volt egy kisebbség, a beavatottak, akik ezt a mágikus vonalat képviselték.
Én nem tartom teljesen lehetetlennek, hogy a bármilyen komputerizált és szinte már emberfeletti szintû, ember által át nem látott fekete dobozként mûködõ, racionális döntési hálózatként megjelenõ Egyesült Európa mögött ott ne álljanak hasonlóan okkult célok.
– Hogyan jelennek meg ezek a mozgások Magyarországon?
– Ilyen sokat azért nem gondolok a hazaiakról, bár az elgondolkodtató, hogy a magyar szabadkõmûvességrõl szólva a téma egyik legfontosabb könyve (Nesta Webster: Titkos társaságok és szubverzív mozgalmak) megemlíti, hogy az 1920-as években, amikor a könyv megjelent, Magyarországon, ezen belül Budapesten még a más szabadkõmûves oriensek, a johanniták által is mélyen elítélt és megvetett oriens mûködött, egy Bafomet-imádó johannita, templárius szabadkõmûves oriens, amely egyenesen a szábizmus befolyása alatt állt. Nem tudom, megvan-e a folytonosság a középkortól, de nem tartanám kizártnak a törökdúlás és hasonlók ellenére, mert hát a magyar középkor mikrohistóriájában nagyon érdekes dolgok történtek. Például szaktörténészek írnak róla, hogy a 15. században még vígan és nyíltan létezhettek templárius konventek Magyarországon. Itt még azt a trükköt sem kellett megcsinálniuk, mint Skóciában vagy Portugáliában, ahol más neveket vettek fel, például Krisztus Szegény Lovagjai stb. A továbbiakban nincsenek források arról, hogy mi lett velük, hova tûntek. Nem tartanám kizártnak – tudom, ez romantikus vonulat –, hogy van egy, talán meg nem szakadó fonal végig a történelmünkben, amely elvezethet az 1910-es évekig, amikor Budapesten máshol Európában fel nem lelhetõ bafometiánus szabadkõmûvesek mûködnek. De ha nincs is meg ez a folytonosság, az biztos, hogy a ’20-as években jelen vannak, és akkor már az a pár évtized sokkal inkább megengedi a folytonosság meglétét, mint az elõzõ pár évszázad. Ha az ember a templáriusok perét tanulmányozza, elengedheti a fantáziáját, hogy ha ma még léteznek, akkor ez milyen hatással lehet a politikára?
Az egyik legjobb irodalom ilyen szempontból – kicsit nevetségesen fog hatni – Eco Foucault ingája. Mert Eco nagyon utánanézett, hiteles források alapján, hihetetlenül precízen dolgozott – ellenõriztem néhány dolgot, amire hivatkozott.
Ugyanakkor a Foucault-inga idején lévõ olaszországi közállapotok és a mai Magyarország közállapotai között csak fáziskésésrõl lehet beszélni. Körülbelül most tartunk ott, ahol Olaszország tartott a Foucault-inga megírásának idejében, és az köztudott, hogy Torino ma a sátánizmus fõvárosa. Meglepõ, de így van. Egy mágikus csomópont, ahol a legerõteljesebbek az ilyen jellegû oriensek, szekták. Rettentõ sok rituális gyilkosság van. Szubkultúrák, sõt kultúra létezik már ilyen szellemi beállítódással: zenékkel, külön stílussal, zenekarokkal. Nem rockzenekarok, hanem kísérleti ipari zene, kísérleti komolyzene. Tehát ez egy nagyon érdekes, kiterjedt birodalom, és elég valószínû, hogy a politikai elitig elér ez a dolog. Hogy Magyarországon így van-e, azt nem tudom.
A szabadkõmûvesség ugyanakkor sok szempontból kötõdik az ún. szubjudaizmushoz is, ami egy kényes terület. Magyarország szinte az egyetlen hely Európában, ahol errõl nem lehet egészséges módon beszélni. Angliában, Németországban megjelennek szabadkõmûves enciklopédiák, történeti összefoglalók, elemzések a szimbolizmusáról, szervezõdésérõl stb. Ezeket általában csúcs-szabadkõmûvesek írják, néha jó szándékú, sõt tudós figurák, mint például Weight, angol Golden Dawn-tag és csúcs-szabadkõmûves figura, aki megpróbálta objektív szempontból leírni a szabadkõmûvesség jelenségét. A hazai helyzet kialakulásának mélyre vezetõ társadalomlélektani okai vannak. A zsidóság arányszáma, és azon belül egy speciálisan szocializálódott és kultivációjában is speciális csoportja – melyet máshol is megtalálunk –, jóval nagyobb, erõsebb és agresszívebb itthon, mint bárhol máshol a világon. Fernando Pessoa ezeket nevezte szubjudaistáknak, azért, hogy megkülönböztesse õket, és véletlenül se vonja magára az antiszemitizmus vádját. Magyarországon ezek a szubjudaista elemek szinte teljes átfedésben vannak a szabadkõmûvességgel, tehát majdnem mindegyik tagja szabadkõmûves oriensnek, bár nem minden szabadkõmûves szubjudaista, ezért az egyik legjobb taktika számukra, ha azonnal antiszemitizmussal vádolják, aki csak felveti a szabadkõmûvesség témáját. Hangsúlyozni szeretném, hogy Angliától kezdve, Csehországon át (ahol a Károly Egyetemen tanítják a szabadkõmûvesség és a mágikus körök kultúrtörténetét), Ausztriáig (ahol a szabadkõmûvesség szimbolikáját a grazi egyetemen, Biedermann professzor tanszékén oktatják), ez nem gond; ez csak Magyarország speciális helyzetébõl fakad. Érdemes rögzíteni, hogy itt nem antiszemitizmusról van szó, mert nem minden zsidó szabadkõmûves, és nem minden szabadkõmûves zsidó. De az kétségtelen, hogy a zsidósághoz sorolható, vagy az önmagukat, ha kell, nagyon szívesen odasoroló csoportok, ezek a szubjudaista hatalmi gócok, végül is mind besoroltak a szabadkõmûvesség orienseibe.
– Mi áll szemben a világon a szabadkõmûves áramlatokkal – okkult és világi szempontból?
– Az én meglátásom szerint Kína lesz a megváltónk a szabadkõmûvességtõl. Több szempontból is szentül hiszem, hogy erre van a kiút. Szerintem sem India, sem a tibeti központok ebben már nem rúgnak labdába, Kína viszont mindkét oldalról erõs. Egyrészt megvannak a szabadkõmûvességnél sokkal õsibb okkult tudásközpontjai és titkos társaságai, amelyek éppoly bonyolult és hierarchizált szervezõdések, mint amirõl szó volt a szabadkõmûvesek esetében, másrészt ott van a racionális, modernizálódó Kína – a maga évi 8 –10 százalékos növekedési ütemével –, amelytõl már most úgy félnek az Európai Unióban és az USA-ban is, mint a tûztõl. Aki látott Sanghajról képet mostanában, az tudja, Hongkong, vagy Tokió elbújhat már Sanghaj mellett. Tokióban még három évig építették a mágneses lebegõ vasutat, Sanghajban fél év alatt összedobták; Sanghajban dolgozik ma a világ összes óriásdarujának 20 százaléka, és sorolhatnám a hasonló adatokat. Óriási fejlõdés van, és ezek mind csak a külsõdleges jegyek. Ami mögötte van, az két értelemben is egy masszív háttér. Egyrészt a kínai hagyomány, másrészt Kína mint az európai kritikus gondolkodás egyedüli töretlen továbbvivõje. A nyugati világ – Nyugat-Európa éppúgy, mint az Egyesült Államok – virtualizálódik. Minden jel arra mutat, hogy ez a világrész egyfajta “belsõ-polinéziába” vonul, de Polinézia elõnyei nélkül. Ez a világ fizikailag és szellemileg is záródik, egyfajta belsõ világba húzódik vissza. Nem csoda, hogy míg húsz évvel ezelõtt a Star Wars volt a kulcsfilm, most a Mátrix. Ezek nem csak jelek, itt már láthatóak, kitapinthatóak a trendek. Egyedül Kína a valódi szellemi expanzió folytatója, annak a fausti embernek a továbbéltetõje, aki négyszáz évig fûtötte a civilizációnkat, amelyet szerintem nem kellene egyszerûen kidobni az ablakon. Ennyiben látom Kínát – megint egy csavarral – nagyon magas, mágikus szempontból az egyetlen elõremutató faktornak, mert racionálisan dönt. Mert a modern fizika, mikrobiológia, kémia felhasználásával dolgozik.
– Európát tekintve milyen ellenerõk léteznek, milyen szervezõdések említhetõk a “fehér oldalon”?
– Egyrészt természetesen ott vannak azok a hagyományos struktúrák, amelyek mindig is küzdöttek a szabadkõmûves gondolatok, világkezelés és gyakorlat ellen. A római katolikus és ortodox keresztény egyházak. A református egyházakat már korántsem lehet ide sorolni, mert ezen újabb szervezõdéseknek már az indulásánál eleve történtek olyan dolgok, amelyek a másik oldal bizonyos befolyására utalnak. Ugyanakkor sajnos az egyházi szervezet sem mentes a széthúzástól, számtalan példát lehet arra is találni, hogy sorai között – az egyház sokrétûségét, hierarchiájának nagyságát kihasználva – az ellenoldal képviselõi dolgoznak. A közelmúltból elég csak a békepapokra, vagy a liberális papi mozgalmakra gondolni. De konkrét tudomásom van arról is, hogy hazánk egyik ismert egyházi személyisége is szabadkõmûves páholy tagja. Persze, ha valaki figyeli, hogy ki mit mond, milyen helyekre és kiknek a társaságában utazik, akkor könnyen kiderül a legrejtettebb turpisság is, hiszen gyümölcsérõl ismerni meg a fát …
Másrészt léteznek ezen az oldalon is oriensek, titkos társaságok. Róluk még a szabadkõmûvesek legtitkosabb orienseinél is kevesebbet tudni, persze más szempontból ez jó, hiszen így hatékonyabban tudnak mûködni. Például Guenon is említi a Világkirály-ban ezeket a pozitív erõket, a Massenie-t, a Templiezent vagy a fehér Grál-rendeket, amelyekrõl õ is azt állítja, hogy még szervezettebbek, még titkosabbak, mint az ellenoldal. Ezek egy része kapcsolatban van Rómával, más részük viszont önállóan dolgozik, és állítólag legalább akkora potentátok alkotják, és ha kell, legalább akkora hatalmat, gazdasági erõt tudnak õk is mozgósítani, mint a szabadkõmûvesek. Nagyon sok befolyásos ember van, akirõl hallja az ember, hogy ezen az oldalon van, bár nem is gondolnánk.
Ugyanakkor ezek a társaságok nem egészen úgy mûködnek, mint a szabadkõmûvesség, ahol minden mozzanatot uralni kell, kézben kell tartani. Ez az oldal egyszerre sokkal titkosabb, és éppen ezért sokkal lazább. A szabadkõmûvesek ugyan nagyon jól szervezettek és nagyon jól funkcionálnak, de mindig egyensúlyozniuk kell, mert könnyen elõállhat a király meztelen helyzete. Abban a pillanatban, ahogy rálátunk a mûködésmódjukra, gondolkodásmódjukra, minden láthatóvá válik: akkor tudható, hogy ki a szabadkõmûves, mi lesz a következõ lépés, és ezáltal nagyon sebezhetõekké válnak. Ezért veszélyes számukra errõl beszélni, mert ha mind több és több ember ismeri fel az adott jellemzõket, és ha egy kritikus érték fölött felnyílnak a szemek, akkor nem biztos, hogy úgy tud funkcionálni egy ilyen maffia, mint addig. Ezért reagálnak olyan hevesen mindenre, ami szerintük ebben az irányban hat.
Nem vagyok teljesen pesszimista azt illetõen, hogy ennek a folyamatnak még lehet nagyon pozitív kicsengése is. Abban azért nem bízom, hogy csettintésre mindenki egyszer csak átlátja, hogy miképp tartották õt pasunak, biomasszának, vagy éppen seggnek. De azért szerintem mindenkivel meg lehet a maga szintjén értetni ezt.
– Milyen trendek ismerhetõk fel manapság ezen a területen?
– Meglátásom szerint ma jóval bonyolultabb a képlet, mint ahogy az eddigiekbõl következik. A szabadkõmûvességet – a könnyebb érthetõség céljából – mindvégig gyûjtõ fogalomként használtam, holott koránt sincs egységes szabadkõmûvesség. A múltban is volt harc közöttük, mára azonban a belsõ feszültségek miatt több szakértõ szerint a szabadkõmûvesség meghasonlott önmagával, még a klasszikus meleg szabadkõmûvesség is: ellentétek vannak az angliai nagypáholy és a Grand Orient között, de meghasonlás támadt a Grand Orienten belül is. Nekem a szabadkõmûvesség vége az volt, amikor a Grand Orient nagypáholy tagsága fellázadt a vezetõség ellen, mert azok elsikkasztották a tagdíjakat, és karibi nyaralásra használták föl. Itt a vége, kész, õk is megbuktak, még az ördögnek is van ördöge …
Szóval azok többsége, akik ezt a “jármûvet” használták, kiszálltak belõle. Ma már kicsit idejétmúltnak érzem az egészet. Létezik még, de ma – a világon folyó hatalmi és okkult folyamatokkal összevetve – már üresen fut ez a szekér.
Úgy tûnik, hogy az okkult célokért tevékenykedõ titkos társaságok lassan már csak romantikus meseként említhetõk. Helyettük színre léptek és mind nagyobb hatásfokkal és összefüggõ rendszert alkotva dolgoznak a politikai pragmatizmus, a kõkemény, csak gazdasági, politikai hatalmi játszmákban utazó szervezetek, amelyek legfeljebb díszítményként alkalmazzák a mágikus-okkult hátteret – például a Bilderberg-csoport és a G8 szervezõdés is errefelé mutat.
Végsõ fokon a mai játszmák már nem a titkos társaságok, hanem a hírszerzõ szervezetek csatái. Az, hogy mögöttük az információkat kik dolgozzák fel igazán, és kik gyümölcsöztetik, persze más kérdés. De amit látunk, és ami a magyar politikára is egyértelmûen rányomja a pecsétjét, az nem is annyira a direkt értelemben vett szabadkõmûves vagy más titkos társaságoktól eredõ befolyás, hanem a KGB, a CIA, a MOSZAD, a francia, angol stb. titkosszolgálatok hatalmi játszmája. Azt lehet mondani, ma nem az a kérdés, hogy mi Isten kimondhatatlan, legszentebb neve, amivel pusztítani és feltámasztani lehet, világegyetemet romba dönteni vagy világot teremteni, hanem hogy ki kit zsarol, és milyen gazdasági-pénzügyi hatalomért. Melyik kormány melyik emberét; melyik kulcspozícióban lévõ embert mely titkosszolgálatok zsarolják, és melyik zsarolás az erõsebb. Ezen elv alapján szinte tudományos elõrejelzéseket lehet tenni egy kormány következõ lépéseit illetõen.
Magyarországon sem az a fontos már, hogy ki milyen páholy tagja, hanem hogy ki kit zsarol. És ez alapján lehet látni, hogyan dõlnek el a dolgok. Ha éppen a francia titkosszolgálat van nyeregben, akkor úgy dõlnek el a dolgok, ha épp a CIA-nak van egy jó ásza, akkor az dönt. Persze lehet, hogy e mögött újabb hatalmi struktúrák kezdõdnek, de azok már keresztbe szervezõdnek a klasszikus titkos társaságokon.
– Ez azt jelenti, hogy a mai magyar parlamentben nem nagyon van párt, amelynek ne lenne “helytartója”?
– Meggyõzõdésem, hogy igen. Azt gondolom, mindegyik oldalon, a parlamenten kívül és belül levõ pártok mellett egyaránt van ilyen szürke eminenciás. De ahogy mondtam, ezek elsõsorban nem szabadkõmûvesek, akik tényleg valamilyen célok érdekében jól körülírható stratégiát követnek, ami lehetõvé teszi az ellenlépéseket is. De ha csak titkosszolgálatok vannak, akkor sakk-matt. Akkor ha tetszik, minden racionális, de végsõ elemzésben semmi sem. Akkor nincs végsõ cél, nincs Júda hercege a trónon, akkor semmi sincs, akkor marad a változó mozaik, a káosz.
– Miképp érhetõ tetten a kaotizálódás?
– Ma nem csak arról van szó, hogy vannak a klasszikus, archaikus alapokra szervezõdõ, mondjuk Samael-imádó vagy Sátán-imádó körök, és velük szemben a kicsit zûrzavaros, de mégiscsak jó oldal felé hajló okkultisták, valamint az egyházak. Mostanság még a sátánizmus is idõleges szövetséget kénytelen kötni az eddigi õsellenségeivel, mert egy új, minden eddiginél sötétebb, vagy ha úgy tetszik, a végsõ sötétség nyitotta meg a száját: egészen nyíltan megjelentek az okkultizmusban a káosz-hívõk.
Nagyon furcsa szellemi mozgalom indult útjára nagyjából a 70-es évektõl Amerikában, Franciaországban, Angliában: a káosz-mozgalom, õk nyíltan úgy vélik, hogy még ezek a klasszikus sátánista vonalak is egyfajta rendet, tehát számukra tûrhetetlen dolgot képviselnek. Épp olyan ellenségnek tekintik a sátánistákat, mint az egyházakat, vagy a többi okkult vonalat, például a szabadkõmûveseket. És egyre nagyobb szeletet hasítanak ki abból a miliõbõl, amit eddig a többiek uraltak.
Itt már szó sincs Ctulhuról, meg Choronzonról, és más káosz-perszonifikációkról, helyettük a kvantumelmélet, a káoszelmélet megfelelõ apparátusa szerepel. Nagyon bizarr könyveket jelentetnek meg. Színtiszta kvantumfizikai könyveket például, amelyek a kvantum-káosz természetét tárgyalják szakmai szempontból. Ez az elsõ olyan csoport, amely a végletekig, mondhatni az atomi méretekig kaotikus folyamatokra törekszik, célja teljes mértékig kaotikus vagy egyenesen skizoid. Semmihez sem konzekvens, bármikor elhagyhat bármilyen meggyõzõdést és hitet, és annak az ellenkezõjét is – és ebben óriási erõ rejlik, ha belegondolunk.
Vannak különbözõ szervezõdéseik, ami persze önellentmondás, de ezek nagyon fluktuálnak, tudatosan csak egy-két évig tartanak. Létük teljesen posztmodern jelenség, és bizony eléggé sikeres a tevékenységük. Zenei, képzõmûvészeti tevékenységet is folytatnak, ezzel is növelve befolyásukat. Az a fajta drogabúzus, amely ma kibontakozik, nagyrészt ehhez a mozgáshoz köthetõ. Ez nem unatkozó mûvészpalánták passziója, itt egyre veszélyesebb pszichikus hatóanyagokat dobnak be a társadalomba. Sokáig a krekk vezette az élmezõnyt, mint amitõl nincs szabadulás, hozzá képest a heroin könnyû drog. A krekk esetében egy-két alkalom elegendõ, és menthetetlen az illetõ. Ma már vannak olyan szintetikus pont-hallucinogének (mint például az angyalpor), amelyek olyan mértékig maszkolják el a valóságot, mint egyetlen eddigi szer sem. Nagyon sok gyilkosság történik ennek következtében. Vannak olyan zenei irányok, ipari-techno, meg egyéb érdekes zenék, amelyeket eleve pszichológusok segítségével terveznek, a hozzá való drogokkal együtt.
Már Magyarországon is folyik ez a kaotizálás. Szegény sátánistákat õszintén sajnálom, mert semmi esélyük sincs, hiszen itt azonnali visszajelzés van. Számtalan helyen hozzá lehet jutni olyan szerhez itthon is, amit az USA-ban annak idején a CIA agymosásra dolgozott ki és késõbb a KGB is átvett. Személyiségtõl és idõtartamtól függ, hogy mikorra válik olyan lágy viasszá az illetõ, hogy azt nyomnak bele, amit akarnak.
Ez az új jelenség azért is elgondolkodtató, mert van gyökere a mitikus gondolkodásban. Egyiptomban a rossz, Szét Isten pozitív pólus volt a káosz Apep kígyójához képest, mert õ hárította el éjrõl – éjre Apep támadásait, mialatt az igazi jó, a Ré áthajózott az alvilág vizein. A gonosz Szét áll a hajó orrában, és döfi a káosz kígyóját, hogy nehogy fölfalja és semmissé tegye a mindenséget. Ez az archetipikus mese mintha most megjelenne, legalábbis ebben az okkult félvilági miliõben: van Ré, van Szét és a káoszhívõk képében megjelent Apep. Ez nyilván nem tudatos folyamat, tehát szó sincs arról, hogy ezt valaki kifundálta és útjára indította volna, mondván, ha már olajozottan mûködnek a jó erõi – az egyházak, a fehérmágia szervezõdései stb. –, és a rossz szervezõdései is megvannak, akkor legyen káosz, és teljesedjék be a történet. Ha viszont igazam van ebben, akkor a jungiánus magyarázat mûködik, és azt kell mondjam, hogy ennek szükségszerû volt bekövetkeznie, mert idõrõl idõre van újjáéledés. Újra és újra, bár más nevek alatt, de elõjön ugyanaz a séma, csak mind nagyobb hatású eszközöket alkalmazva.
Én úgy látom, az emberiség képtelen arra a civilizáció-hordozásra, amelyet eddig úgy-ahogy teljesített. Mostantól lassan – egyszerûen fiziológiai és más okokból – képtelen lesz kezelni a körülötte mûködõ túl komplex rendszereket és struktúrákat. Szerintem lassan elérünk oda, hogy valós veszély lesz, hogy a fejlõdésnek ez a kis emberi filuma lezárul, és jön a techno-evolúció, amely ráadásul már nem darwini, hanem lamarcki fejlõdési elven fog mûködni, amit semmilyen szinten nem fogunk tudni követni. Az ember számára az a világ már egy teljes fekete doboz lesz. Lehet, hogy nem lesz idõnk váltani, és mint Madáchnál, jön az Eszkimó-szín, de az Apokalipszisben nem hiszek. Az túl magasztos. Egy aforizmával megfogalmazva: Hiszek Istenben, de nem hiszek az emberben. Ám praktikus esztétikai és sok más szempontból nem tetszik, ami most történik.

Készítette:Régheny Tamás